SOMME I FRANKRIKE 1. VERDENSKRIG
Sir? Hvor skal du?
Opp til frontlinjen for å finne en venn.
Kommer jeg ikke tilbake, vet du hvor sakene skal.
Vent...
Vent, sir!
Tolkien!
Ikke gjør dette, sir. Du må hvile.
Nei, det går bra.
Gå tilbake til kasernene og vent på meg der.
Du burde virkelig legge deg, sir.
Legen sa at feberen kan bli verre. Jeg tror ikke...
Bli her, Hodges. Det er en ordre.
Dekk ansiktet, sir! Hold deg nede!
Det vannet var kaldt.
Du må holde deg varm.
Det er langt til frontlinjen.
Jeg tror ikke natten vil behandle oss godt.
- Kjemp, menn! - Det er for mange av dem!
Vi trenger forsterkninger!
Ta flagget!
Ja, jeg har flagget!
Stopp dem! Han slipper unna!
Hvor er Tolkien?
- Hvor er han? - Tolkien!
Jeg ba om et muldyr som kunne bære esker, og se,
bønnene mine ble besvart.
Hvor skal vi?
Birmingham. Du må gå på rommet og pakke.
- Hva? Hvorfor det? - Fordi jeg sa det.
Fordi pastor Francis har funnet losji til oss.
Han har vært svært sjenerøs.
Finn en eske og samle tingene dine.
Jeg vil ikke dra til Birmingham.
Hør her, begge to.
Vi...
Kom hit, Hilary.
Vi står overfor vanskelige tider,
og vi er heldige som har kirken til å støtte oss.
Nå som faren deres er borte...
Ronald.
Ronald!
"Ubi bene ibi patria." Husker du, vennen?
Der du føler deg lykkelig, det er hjemmet ditt.
Vi skal finne vårt hjem, det skal vi, kjære.
Lås alt dette inne i hjertet ditt.
Lås godt igjen, så blir det der for alltid.
Hør på meg, gutter.
Vet dere hva ubemidlede omstendigheter er?
Det vi er i?
Da jeg var liten, begynte alle nye romaner slik.
En familie med gode og modige mennesker
som plutselig befant seg i ubemidlede omstendigheter.
Hvordan ble de reddet?
Ved å finne en vidunderlig skatt.
Eller bli godt gift.
Jeg gifter meg ikke med noen.
Da må det bli skatten.
Men folk finner ikke skatter i det virkelig liv.
Jeg kan visst ikke lure deg, John Ronald.
La oss bare si at det finnes skatter...
...og skatter.
Vi lar det være med det.
Da begynner vi.
Jorden begynte å riste av vekten til dragen,
mens han kravlet mot vannet,
og en sky av gift fløy foran ham
når han prustet og brølte!
Men Sigurd ventet til dragen hadde kravlet over gropen,
og så kjørte han sverdet under hans venstre skulder
og rett i hjertet hans.
Dragen slo med halen til steiner ble knust
og trær veltet rundt ham.
Så snakket han, idet han døde,
og sa: "Hvem du enn er som har drept meg,
skal dette gullet bli din undergang og undergangen til alle som eier det."
Sigurd sa:
"Jeg ville ikke rørt noe av det,
selv om jeg ved å miste det aldri kunne dø.
Men alle menn dør,
og ingen modig mann lar døden skremme ham fra hans ønske."
Vet du hvor latterlig du høres ut?
Gjør jeg? Jeg er enda morsommere på latin.
Vet du hva det betyr? En ubetydelig vorte.
Nei.
Nå høres du ut som en full påfugl, din tulling.
Hallo, mor. Fikk du tak i frimerkene mine?
Hallo, mor.
Hvor la du dem?
Sir?
Jeg må fortsette.
Gass!
Jeg gleder meg til å se guttene.
Jeg hadde rett, gutter.
Hun er et enormt beist med store, skjellete føtter
og de største støttennene jeg har sett.
Hun tygger på, det jeg bare kan anta er,
lårbenet til en liten gutt.
Men vi har også kake.
King Edward's? Det er en svært god skole.
De er intelligente gutter, Mrs. Faulkner.
Svært flittige.
Etter Afrika underviste moren dem hjemme,
og de snakker nå flere språk flytende.
Jeg mener sosialt.
Dere gutter vil være sammen med kremen av Birminghams gode familier.
Og litt av en endring fra Afrika, tenker jeg.
De har bodd i England
mye lenger enn de var i Bloemfontein.
Ikke sant, gutter?
Jo, vi bærer nesten aldri spydene våre lenger.
Vært vanskelig å plassere dem?
De har hatt et par midlertidige hjem.
Det de trenger, er selvsagt den siviliserte innflytelsen
fra et stabilt og forfinet miljø.
Som ditt, Mrs. Faulkner.
Hvis jeg har en feil,
er det at jeg er for sjenerøs med mine unge losjerende.
For knyttet til dem.
Edith, en annen foreldreløs, er som mitt eget barn.
Reis deg, nye elev.
Tol-kain.
Det er Kin, sir.
- Hva? - Det uttales Tolkien, sir.
Ikke Tol-Kain. Beklager.
Sett deg.
Siden vi er så følsomme overfor uttale i dag,
kan dere kanskje være så snille og ta frem Chaucer.
Herr Tol-Kin kan holde følge som best han kan.
Mackintosh. Begynn.
For Guds skyld. Goodson-Thomas.
Wiseman.
Herr Tol-Kin.
Send til Tolkien. Bredt ut!
Tulling!
Ikke snakk. Ikke si et eneste ord.
Hva om han stiller meg et spørsmål?
Det gjør han ikke.
Han er ikke interessert i deg.
Kom inn.
Tror dere ikke jeg har bedre ting å gjøre
enn å megle i kranglene deres?
Absolutt ikke, sir.
Kameratskap er hjørnesteinen i læringssituasjonen.
Er det ikke det vi sier her ved King Edward's?
Med all mulig respekt, rektor, Gilson og jeg spilte bare rugby.
Kanskje litt voldsomt, men...
Menn bør være venner. Uansett hvor de kommer fra.
Fra høyeste
til laveste.
- Du og herr... - Tolkien.
...skal demonstrere dette for resten av skolen.
Dere skal gjøre alt sammen resten av semesteret.
- Men sir... - Alt.
Ja, sir.
- Han har gjort oss til våpendragere. - Er ikke det litt mye?
Det er en umulig standard, laget for å ydmyke meg.
- Ydmyker det ikke også meg? - Du er irrelevant.
- Hvorfor sier du det hele tiden? - Fordi det er sant.
Så jeg kommer ikke fra en respektabel bakgrunn...
Det er ikke det. Du er irrelevant for rektor.
- Og det er ikke du? - Nei.
Fordi du er spesiell.
Fordi jeg er hans sønn.
Ikke stopp, Edith.
Christopher, kjære. - Gilson.
Sitt stille, Christopher.
- Ikke vær dum, Gilson. - Sett deg, Christopher.
- Slutt! - Sitt ned, Chris.
Vi er i et bibliotek. Sitt ned.
Hva?
Vi skal ta oss litt te.
- Hva så? - Vel...
Siden vi skal gjøre alt sammen...
Jeg blir her, ellers takk.
Som du vil.
Han ville ikke være med.
Robert mente å si
at etter litt oppmuntring fra vennene sine,
har han nå erkjent at denne straffen var hans feil,
ikke din,
og vil gjerne gjøre bot ved å invitere deg på te.
Du burde være smigret.
Det var din intelligens som rystet ham.
Det ville rystet deg også om du hadde en far som Gilson.
Karakterene hans må bare gå under én annen gutt i kullet...
Det er ingen unnskyldning, men...
Kom igjen.
Det er mye morsommere enn å sitte blant gamle bøker.
Jeg liker bøker.
Det gjør vi også.
Geoffrey Bache Smith.
John Ronald Reuel Tolkien.
- Mine herrer. En tanke. - Tolkien.
Tenk at dere kommer inn i Barrow's
og ser at jeg vokter døren med en stor kjepp...
Hvor fører dette hen?
Og jeg sa at det ikke er nødvendig å spise kakene her.
Jeg har selv spist dem så mye at jeg ble kvalm...
Det er foreldreautoritet.
"Jeg har gjort det, og fant ut at det var ille.
Og nå skal jeg hindre at du gjør det."
Og kaker i dette tilfellet er... - Alt.
Alt som er fint. - Akkurat.
Tolkien, dette er Barrow's.
Vårt kongerike og byens beste te.
- En kanne te til? - Ja, takk.
Og hva har du under en shilling?
Ikke ristet brød.
- Rosinboller koster fire pence. - Bra. En rosinbolle.
- Og tre gafler. - Fire.
- Hva med kjeppen? - Kjeppen?
Min far er et perfekt eksempel.
Han kan musikk. Elsker musikk.
Tilbrakte store deler av ungdommen
med å studere og komponere musikk.
Christopher har fått utgitt flere musikkstykker.
Ikke flere. Ett.
Send sukkeret.
Men når det gjelder et liv som komponist...
Nei. "Musikkdrømmer er fantasier.
Du skal gjøre som meg. Sett dem til side."
Og hvor kommer kjeppen inn?
Den var en metafor. Glem kjeppen.
Moren min er helt lik.
Hun elsker poesi.
Men nekter å se det som en potensiell karriere.
Hun ser meg som advokat eller regnskapsfører.
Har hun kjepp?
Hva om jeg går ut og henter en kjepp?
Takk.
Foreldrene deres snakker iallfall om det.
Nevner jeg at jeg vil bli maler, blir jeg arveløs.
- Nei. Halshugget. - Der! Det er kjeppen.
Jeg spiste ikke engang kaken de bestilte.
Hvorfor ikke?
Visste ikke om jeg hadde nok penger.
Men dette er søtt.
Hva med deg?
Hva med meg?
Det må være noe du ønsker?
Å komme meg vekk herfra. Bli fri.
Dra et sted hvor jeg ikke føler meg som en fattig foreldreløs
og alle var kledd som konger og dronninger.
Jeg ville ikke være der for å spille piano.
Eller for å bære vesken til Mrs. Faulkner.
Jeg ville bli hilset og satt pris på.
Ønsket velkommen.
Gå tilbake til kasernene, Hodges.
Løytnant Geoffrey Smith er en venn.
Hans mor...
Hans mor skrev til meg.
Hun har ikke hørt fra ham på ukevis.
Og han har ikke svart på brevene mine.
Jeg er redd han er...
Jeg må vite at alt er bra med ham.
Det har ingenting med deg å gjøre.
Han må være en god venn, sir.
Den beste.
Han ville gjort det samme for meg.
Hvis vi er halvveis,
tar det vel ikke mer tid å snu enn å fortsette?
Vær så snill, Hodges.
For å være ærlig, sir, slik du ser ut,
om ikke jeg blir med,
finner du uansett ikke denne løytnant Geoffrey Smith.
Jeg skal prøve å finne medisin til deg.
Geoffrey, prøver du å fange løperen min, din slyngel?
Mine herrer. En tanke.
Vet dere hva problemet er med alle legendene Tolkien leser?
- Opplys meg, Robbie. - Det er ingen kvinner i dem.
Og jeg snakker ikke om bleke, skjelvende jomfruer i tårn.
Jeg snakker om velformede og varmblodige kvinner.
- Kan du sette deg? - Søreuropeiske kvinner.
Kvinner med store vinkanner på hodet.
Robbie, er du ute av stand til å tie?
Som servitrisen der borte.
For Guds skyld.
Hvis jeg taper dette på grunn av din endeløse plapring...
Du taper på grunn av meg.
Hva leser du nå?
Jeg leser om de dødes verden.
- Prøver, iallfall. - Ser dere hva jeg mener?
Ledet av en gigantisk kvinne, forøvrig.
Hel, en svær og nådeløs gudinne.
Er det varmblodig nok for deg?
Det er servitrisen vår.
Hel?
Ja, hun hersker over dødsriket. Helheimr.
Et sted dit krigere sendes
hvis de dør på feil måte.
- Hva er feil måte? - Fredfullt.
Sykdom, alderdom. Alt annet enn kamp.
Det er en idé jeg kan stille meg bak.
Unnskyld, står du bak å dø i kamp nå?
Ikke bokstavelig talt.
Jeg kan dø på en måte skjebnen velger,
det er ikke opp til meg.
Men jeg har makt over hvordan jeg lever.
Modig eller beskjedent.
Helheimr! Det bør være vår advarsel. Vår utfordring.
Jeg vet det. Men du må lære å uttale det først.
Kom igjen. Gi meg en utfordring.
- Jeg viser hvordan du unngår Helheimr. - Jeg utfordrer deg til å...
- ...sitte taus i 25 minutter. - Hold kjeft, Geoffrey.
Jeg mener det.
Fri til servitrisen.
- Christopher. - Hva?
Glimrende idé.
Du våger ikke, Robbie.
Det kaller jeg en jakt på Helheimr.
Helheimr!
Frøken. Min vannets kvinne, bærer av mine drømmer.
Vil du gjøre meg den ære
å dele en uendelig fremtid med meg...
Vi burde lage en klubb.
- Hva? - Et brorskap.
Er vi ikke allerede en klubb? En tedrikkende klubb?
En tedrikkende klubb
høres ut som noe min stemor går til.
Teklubben.
Det høres ikke bedre ut om du gjentar det.
Birmingham-guttene.
Det høres ut som et sirkusnummer.
Guttene fra Barrow's.
Barrovianere.
Teklubben og den barrovianske forening.
Altfor langt.
TKBF.
Høres det ikke ut som en sykdom?
Samme hva det kalles.
Så lenge vi sverger lojalitet til hverandre.
Nemlig.
TKBF. Det er avgjort. Hva gjør vi nå?
Vi forandrer verden.
Ja vel. Noe enkelt.
Gjennom kunst, din klovn. Gjennom kunstens makt.
Brødre, blir dere med deres kamerater
på å forandre verden?
- Ja. - Ja.
Helheimr!
- Helheimr! - Helheimr!
Helheimr.
"Ikke for oss, antar jeg,
å følge ulvene,
kjempe mot hverandre
som valpene skjebnegudinnene grådige aler opp..."
"...nornene kom
for å forme skjebnen for den kongen:
De sa han kom til å bli den mest berømte krigeren
og bli ansett som den beste av prinser.
De tvinnet fort skjebnenes tråder,
rystet Brálunds festninger..."
Denne veien, takk.
Jeg har ingen hatt.
- Hva? - Jeg har ingen hatt.
Det går bra.
Alle ser uansett latterlige ut.
Hva betyr det?
Det er tullprat.
Det er om en gammel mann som ser på en uheldig frosk
som ikke kan lande mykt, så han blir spist av en hund.
- Og du har funnet det opp? - Ja.
Hele språket?
Verbstrukturer, ordforråd, alt.
Mitt neste språk skal være melodiøst.
- "Kjellerdør". - Kjellerdør?
Det er det mest musikalske ordet jeg kommer på.
"Kjellerdør". Det er noe med fallet i det.
Krumningen av munnen.
Tiellerdor.
Om du sier det om og om igjen, begynner det å bli magisk.
Kjelladorr.
Tjelledørr.
- Jeg synes det er tøv. - Ja, hvis du sier det slik.
Et ord er ikke vakkert bare på grunn av lyden.
Sjelador.
Det er kombinasjonen av lyd og mening,
døren til kjelleren,
et sted hvor noe magisk og mystisk kan skje.
Unnskyld, avfeide du nettopp grunnlaget for hele språket mitt?
Språket ditt er ikke verdt noe
med mindre du husker dette viktige faktumet.
- Sier du det? - Ja.
Hør her.
Hånd.
- Det kan være et vakkert ord... - Det er det.
Men det betyr så mye mer
på grunn av det vi assosierer det med.
Berøring.
Ord er ikke vakre på grunn av lyden.
De er vakre på grunn av det de betyr.
- Fortell meg en historie. - Hva?
Historien om Sjelador.
- Jeg kan ikke. - Hvorfor ikke?
Når noen ber meg spille piano...
Det er noe helt annet.
Fortell meg en historie.
På hvilket språk du vil.
- Ikke vær dum. - Legenden om Sjelador.
Nei, jeg er ikke noe sirkusdyr.
Det begynner med ankomsten til en stolt og egenrådig prinsesse.
- Det har du rett i. - Hun krever underholdning.
Prinsesse Sjelador kjeder seg.
Lei av kaker og muffins
- og dyr porselen... - Nei.
Hun lengter etter et annet liv.
- Det er ikke et navn. - Hva?
Det er noe annet.
Sjelador. Det er ikke navnet til en prinsesse.
Sjelador...
...er et sted.
Det er et gammelt sted.
Umulig å nå frem til, unntatt ved en farlig klatretur.
Det henger... nei...
Ikke?
Det er ingen klatretur...
Dør...
...vei... sti. Det er en sti.
En sti gjennom en mørk, mørk skog.
Er det?
Og innerst i Sjelador, som faktisk er et tempel,
er det et enestående syn.
Er det en stolt og egenrådig prinsesse?
Det er et sted som aktes av alle som kjenner det.
Et hellig sted, hvor sentrum er markert av...
Av?
Av trær.
Trær?
Ett av det reneste svarte ibenholt, det andre hvitt som bein.
Hvert av dem har dødelig gift i sevjen.
Men de har vokst sammen gjennom tusenvis av år.
De lener seg mot hverandre som om de slåss eller...
Røttene...
Greinene på de to trærne som strekker seg, tvinner seg
og vrir seg rundt hverandre,
har til slutt blitt én enkelt knudrete stamme.
De forgiftede sevjene deres er blandet,
og skaper et mektig, livgivende brygg.
Sjeladors vann.
Hva gjør det?
- Hva gjør det? - Ja, hva gjør det?
- Å drikke det... - Ja?
Å smake Sjeladors vann
er å eie synets makt.
Syn bortenfor syn.
Syn inn i de dypeste mørkeste hjørner av menneskehjertet.
Det er en sulten og potent magi.
En magi bortenfor alt noen har følt før.
Hvorfor gjorde du det?
Jeg ble fylt av Sjeladors ånd.
Din tur.
Nei.
Hva er det verste som kan skje?
Skulle ikke du studere?
Jo. Takk.
- De høres veldig spennende ut. - Ja.
Jeg sier ikke at alt alle sier,
kommer til å bli så fascinerende.
- Det går bra. - Ja.
Håper jeg er riktig kledd.
Mer te?
Så hva snakker dere vanligvis om?
Alle slags veldig interessante ting.
- Veldig interessante. - Interessante og fascinerende, og...
...det er da vi ikke prøver å forandre verden.
Når vi ikke prøver å forandre verden,
er det vi fokuserer mest på, Miss Bratt...
Vær så snill. Edith.
Våre universitetssøknader.
Søker dere alle på Oxford?
Tolkien og jeg.
De andre to prøver på Cambridge.
- Forræderske beist. - Er dere nervøse?
Ikke Robbie.
Jeg tror ikke på prøver. Jeg skriver det jeg tenker.
Opp til dem om de vil gi meg en karakter.
For en revolusjonerende holdning.
Tusen takk.
Jeg skulle gjerne høre deg spille piano en gang, Miss...
Edith.
Hun spiller fantastisk.
Du er komponist selv, er du ikke, Christopher?
Jo.
- Han har blitt utgitt. - Du godeste.
Hvilke komponister beundrer du?
- Jeg liker dem fra romantikken. - Jeg også.
Beethoven. Brahms. Wagner.
Jeg setter pris på Wagner. Vet ikke helt om jeg liker ham.
Du "setter pris på ham"?
Ja, som en følelsesformidler.
Operaene er på en måte...
Jeg elsker Wagners Rheingold.
- Christopher synes de er for lange. - Nei, det gjør jeg ikke.
Ingen klandrer deg.
En historie om en magisk ring bør ikke ta seks timer.
Nei, du vet ikke hva du snakker om.
Operaer kan selvsagt anses for å være lange og besværlige,
men for min musikk, uansett hvor lang,
er det viktig at den er fra hjertet. En følelse av beruselse...
- Jeg er redd vi må gå. - Allerede?
Ja, Mrs. Faulkner blir bekymret.
Det er så mye te igjen.
Vi har eksamen snart, og jeg må iallfall lese.
Beklager. Farvel.
Det var fint å møte dere.
- Ha det. - Farvel, Edith.
Jeg henter jakkene våre.
Skammer du deg over meg?
Hva?
Jeg kan ikke tenke meg en annen forklaring.
Jeg vet ikke hva du snakker om.
Du vet hvordan dagene mine er.
Du har sett meg. Jeg er selskapsdame.
En fange.
Det finnes ingen hemmelige litterære foreninger for meg.
Ingen utvei.
Jeg spiller piano for Mrs. Faulkner.
Forferdelige, sentimentale sanger på pianoet.
Jeg sitter med henne om kvelden. Leser med henne. Syr med henne.
Hører på henne.
Jeg elsker Wagner.
Jeg vil snakke om ham. Diskutere og debattere.
Men du...
Søk dekning!
Løp, sir!
Jeg tror vi er trygge.
Det går bra.
Vi blir her, sir.
Vi blir her.
Har du ikke noe litt lystigere, kjære?
"Former i disen,
"lenge siden jeg så deg
Bleke hender og ansikt, tause øyne
Kronet med en krans døde hender laget
Ut av erindring som aldri dør
Én av dere er høy og smidig
God å elske og kjempe ved siden av
Kun tilsmussingen av en dødelig krangel
Kun den og årenes splid"
- Det er fryktelig. - Det er praktfullt.
- Slutt å være så dum. - Det er ikke ferdig.
Det er vidunderlig.
Gresk, på en måte. Kjærligheten mellom kamerater.
Det er veldig følelsesladd. Du burde være stolt.
Hvem er nestemann? Tollers?
Nei, jeg har ikke noe nytt.
Ikke?
Hvis Tolkien svikter brorskapet med blanke sider,
skal jeg vise dere noe fullstendig degenerert.
Dette kan ikke være bra.
Store himmel.
Kopiert, dessverre.
Det jeg trenger, er levende modeller.
Liten sjanse for det, selvsagt.
Jeg antar det ikke er et av dine.
Hva? Min fars aristokratiske pretensjoner?
Det er vel unødvendig å si at han ikke har rifle,
et statelig hjem eller en hengiven hundeflokk.
Har du virkelig ikke skrevet noe?
Ikke engang inspirert av Miss Bratt?
Ikke vær dum, Wiseman. Edith og jeg deler losji.
Så hennes hjerte er ikke tatt? Takk, Tolkien. Godt å vite.
Så du har ikke skrevet noe?
Jeg kommer ikke i gang. Jeg er ufokusert.
Vet du hva jeg tror det er et symptom på?
Forstoppelse?
Kjærlighet. Gjengjeldt eller ikke.
Ja. Takk.
For en vidunderlig innsikt i menneskesinnet, Chris.
Synd den ikke finner veien inn i musikken din.
Jeg er overrasket over at du forventer at vi tror
et eneste ord du sier.
Hva skal det bety?
Du har holdt den herlige Miss Bratt unna oss.
Hvem vet hva annet du skjuler.
Christopher.
Kone, tre barn og en ranch i Argentina. Siden du spør.
Skulle ønske jeg hadde Tolkiens hemmelige liv.
Kan vi bare spille?
Trodde du sa han var borte.
Han var det.
Han er...
Gi meg den raskt, Geoffrey. Takk.
Hvor setter jeg disse?
Fort.
- Sir. - Rektor.
Hva er dette?
Du sa jeg kunne ha noen venner på besøk.
Mens du var borte.
Tanten din er bedre.
Jeg kom hjem.
Jeg har arbeid å gjøre. Send dem hjem nå.
Jeg lovet guttene at de kunne overnatte.
Men omstendighetene er endret.
Og nå må de dra hjem.
Helheimr.
Ikke vær latterlig.
Helheimr.
Hvis ikke nå, når?
Sir?
Jeg foretrekker å ikke trekke mitt tilbud om gjestfrihet.
Det er lite gentleman-aktig.
Tror du...
Unnskyld. Hva?
Lite gentleman-aktig.
Jeg synes det er uhøflig, far. Guttene er her for å lese.
Og spille biljard.
Ja, og spille biljard.
Vi har jobbet hardt, og dette er vennene mine.
Jeg ga dem et løfte, som jeg...
...ærbødigst ønsker å holde.
Nå vel.
Gilson. Du er rene helten.
- Gi dere. - En helt.
Helheimr.
Det er et ord på gammeltysk som ikke har noen engelsk oversettelse,
men det betyr en gave som tilbys i frykt etter en krangel.
Drachenfutter.
Bokstavelig talt: "dragemat".
Richard Wagners tetralogi RINGSYKLUSEN - Der Ring des Nibelungen
Så nå er jeg en drage?
Wagner skrev den i fire akter.
Den begynner med en ring,
en magisk ring som kan kontrollere verden
og som smis av en dverg.
Det er Alberich.
Jeg har plukket opp litt fra tysk mytologi.
Men for å benytte ringens kraft, må du først forsake kjærlighet.
En fornuftig utveksling, etter min mening.
Det er fordi du er en kaldhjertet viking.
To, takk. På øvre balkong.
- Balkonger og øvre balkonger er fulle. - Unnskyld?
Balkonger og øvre balkonger er fulle, er jeg redd.
Ingenting?
Det er det vi mener med fulle, ja.
Det er ledige plasser på første balkong.
Første balkong.
Men det koster fem shilling.
Og vi ber publikum
kle seg passende for de plassene.
Kom igjen.
Edith.
Følg meg.
- Beklager. - Det går fint.
Ydmykende.
Flaut å telle mynter.
Jeg vil ikke leve slik.
Og det burde ikke du heller.
- Det er bare billetter. - Det er ikke billettene.
Det handler om å ikke miste dem du er glad i.
Passe på dem.
Moren min...
Hun var syk.
Jeg vet ikke hva det var.
Men hvis jeg kunne betalt for en lege...
...så kanskje...
Beklager. Dette går ikke.
Men det var en fin idé.
Dere kan begynne.
Første opptaksprøve til Oxford.
Klokken er ni, og dere har tre timer.
Lykke til.
Jeg kan ta den igjen.
Jeg kan ta den igjen og bestå.
Det er ikke nok å bestå. Du trenger et stipend.
Jeg er bekymret, Ronald.
Herr Gilson har sikkert ikke behov for stipend.
Og Geoffrey Smith...
Dette har ingenting med mine venner å gjøre.
Vi oppmuntrer og driver hverandre.
Din losjerende venn, Miss Bratt.
Edith har ingenting å gjøre med at jeg strøk.
Du ble sett da du kom ut av rommet hennes. Om kvelden.
Vi snakket sammen.
- Så det er sant. - Selvsagt er det sant.
- Men det... - Kvelden før prøven
tok du henne med til konserthuset.
Har ikke det noe med dette å gjøre heller?
Hun er ikke engang katolsk.
Moren din gjorde et offer.
Hun visste hun var døende,
og betrodde fremtiden og utdanningen din til meg.
Det har jeg tenkt å gjøre ære på.
Tiden er inne for at du må velge
om du skal følge hennes eksempel eller ikke.
Jeg tror ikke jeg forstår.
Jeg må be deg om å ikke ha mer med Miss Bratt å gjøre.
Det er latterlig. Fullstendig urettferdig.
- Uansett. - Nei, jeg...
Jeg kan ikke. Vil ikke.
- Jeg er formynderen din... - Ja, men du forstår ikke.
- Jeg forstår det godt. - Nei, pastor.
Jeg elsker henne.
Jeg skulle ønske...
Jeg skulle ønske du kunne nyte samme luksus som andre gutter kan.
- Jeg skulle ønske... - Nei, du er sjalu.
Du vil ikke høre det. Du er sjalu.
Du sier det, men mener det ikke. Du er prest.
Du vet ingenting om kjærlighet.
- Hør på meg. - Du vil at jeg skal være alene.
At skal leve alene som deg uten noe.
Jeg vil ikke leve slik.
Hvis du føler det samme etter du har fylt 21,
kan du selvsagt gjøre som du vil.
Frem til da, har du en plikt å oppfylle.
Og du skal oppfylle den.
Ved Gud, du skal oppfylle den.
Jeg kan ikke stryke igjen.
Du vet hva som skjer om jeg ikke kommer inn på Oxford.
Jeg kan bli prest, men jeg tror ikke liv i sølibat
er det noen av oss hadde i tankene.
Edith?
Det er bare til jeg blir myndig.
Ikke vær så dramatisk.
Det spiller ingen rolle.
Ikke si det. Selvsagt spiller det en rolle.
Jeg vet ikke hvorfor du tar det så hardt.
Vi går bare tilbake til normalen. Til virkeligheten.
Nei, jeg gir ikke opp fremtiden vår. Det er derfor jeg...
Jeg nekter å gi den opp.
Selvsagt gjør du det.
Raskere enn du tror.
- Jeg også. - Det stemmer ikke.
Vær så snill, Edith.
Jeg lot meg selv tro
at det fantes lykkelige slutter for folk som oss.
Men det gjør ikke det. Det kan ikke det.
Men du får din lykkelige slutt.
Håper du koser deg på Oxford.
Nei. Edith.
Jeg trenger din hjelp.
Jeg må hvile, Sam. Du må finne Geoffrey.
- Jeg lar deg ikke være igjen her. - Sam.
- Jeg lar deg ikke være her. - Sam. Det er en ordre.
Finn Geoffrey og be ham ikke miste håpet.
Si at TKBF...
Bare hold ham i live.
Takk, Sam.
- Er det en drage? - Det er en drage.
For Guds skyld.
Jeg lurte på om jeg nevnte i sted...
Settet i stykket er inspirert av Trinitys arkitektur.
- Men hva handler det om? - Tja...
- Så du er poeten? - Nei, det er Geoffrey.
Jeg synes dere Oxford-menn burde øke innsatsen.
- Hvor skal vi nå? - Ja, fortell.
Ja, hvor skal vi? Unnskyld meg.
Akkurat.
Stjele en buss? Er det planen din?
- Gilson! Stille! - Fort!
Jeg tror at i den kampen var det Oxford-mennene
mot Cambridge-guttene.
Den dommeren var blind.
Jeg erklærer hermed
at det tredje Oxford-rådet for TKBF
er åpnet.
Og jeg vil ønske velkommen
frøknene fra Eagle and Child
som æresgjester.
Måtte alle våre møter finne sted på en forlatt buss.
Jeg tror "forlatt" er å dra det litt langt.
Kanskje litt.
Hva er TKB?
TKBF.
Jeg tror ikke du liker meg, herr Tyv.
- Unnskyld, jeg bare... - Beklager vennen min.
- Han lengter etter noen. - Hva?
Han lenger etter den herlige Miss Bratt.
- Glem ham. - Hvem er den herlige Miss Bratt?
- Hun er ingen. - Er hun, Tollers?
Du har vært deprimert de siste par månedene.
Det er uhøflig å snakke om andre damer når du er med noen.
Du har helt rett. Beklager, Myrtle.
Det er Beryl.
Ser dere? Han er i armene på en vakker jente,
og husker ikke engang navnet.
Beklager hvis vanskene mine er i veien for strekene dine.
Du tok en beslutning, Tolkien. Ingen tvang deg.
- Hva? - Edith eller Oxford.
Du valgte Oxford, og her er du!
På en kapret buss med tre vakre jenter
og bestevennene dine. Kos deg, for svarte!
- Ingen tvang meg? - Å, jo...
- Presten. Din velgjører. - Chris, du går for langt.
- Nei, ikke snakk om... - Takk. Dette var koselig.
Du ønsket Oxford mer enn henne.
- Jeg hadde ikke noe valg. - Gjør det deg råtten?
Gjør det deg til noe annet? Hva feiler det deg?
Bare hold munn!
For Guds skyld, Tollers.
Beklager, Chris.
- Svarte helsike, Tollers. - Går det bra?
Til en intellektuell å være, har du et imponerende slag.
- Slå meg tilbake. - Nei.
- Slå meg tilbake nå. Vær så snill. - Glem det.
- Vær så snill, Chris.
Det er greit.
Det var fælt gjort. Unnskyld.
Du må forstå,
stakkars foreldreløse lovbryter,
at vi er brødre. I alt.
Ja, absolutt.
Nemlig.
Dette er mer enn bare vennskap.
Det er en allianse.
En uovervinnelig allianse.
Helheimr!
- Helheimr. - Fremdeles Helheimr.
Det blir feil hver gang.
- Jeg trenger en drink. - Hvor ble jentene av?
Ned på gulvet.
Hold døren, George.
De slapp deg helskinnet ut.
De snakker med rektor i morgen tidlig.
Hva med deg?
Gilson og Wiseman, de Cambridge-svina,
er sluppet løs allerede.
Jeg var ikke så heldig.
Jeg møter deg nok på rektors kontor i morgen.
- Død ved skjennepreken. - Beklager, Geoff.
- Det er ikke din feil. - Jo, det er det.
Var det ikke for meg, ville du vært i vakre Marys armer nå.
Gi deg. Det øyeblikk jeg viste interesse,
begynte hun å snakke om kjæresten.
Det gikk bra helt til Wiseman ødela alt.
Rektor skrev til moren min.
Nå har jeg ingen sjanse til å bli poet.
Hun kommer til å gå fra vettet.
Geoffrey mistet bare karrieren. Hva fikk du, Tolkien?
Jeg ble utvist.
Tuller du?
De kan ikke utvise deg for en ussel piknik på en buss.
Bussen var siste dråpe.
Jeg har ikke gode nok karakterer.
Ifølge rektor har jeg ikke teft for klassikerne
og bare litt interesse for de gamle grekerne.
Så de støtter ikke stipend.
Det betyr ikke at det er ute med deg.
Nei, selvsagt ikke. Så dum jeg er.
Når mamma kommer tilbake fra Monte Carlo,
ber jeg henne skrive ut en ny sjekk.
Hva skal du gjøre?
De støtter stipendet til semesterslutt.
Etter det må jeg finansiere mine egne studier.
Noe som selvsagt er umulig, så jeg må vel få meg jobb.
Hva slags jobb?
Jeg drar tilbake til Birmingham og jobber på bakeri.
Eller lager sko for rike duster som deg
som kommer inn og vifter med lommebøkene.
Jeg trenger faktisk et par nye Oxford-sko.
Men seriøst,
du har alltid hatt mer driv enn noen av oss.
Og for å være ærlig,
hatet jeg deg av og til for det.
Men av alle oss,
er du den siste som burde bli utvist.
Så vår siste kamp er i morgen.
Vi kommer til å savne å knuse deg, kompis.
Gi deg.
Stopp ham, Wiseman!
- Godt gjort, Tolkien. - Takk.
God kamp, gutter.
- Det var et vakkert løp. - Godt spilt, din store stut.
Du var ikke helt håpløs, Tollers.
Hva ble stillingen igjen?
Godt spilt, gutter.
Hallo, mor.
- Godt spilt, Geoffrey. - Takk for at du kom.
- Spiser vi middag senere? - Ja, klokken syv.
Faren din kommer også.
Unnskyld meg, Mrs. Smith.
Kan jeg få et ord?
Nå?
Det gjelder Geoffrey og saken med rektor.
Det er en fryktelig misforståelse.
Jeg vil helst ikke snakke om det.
Jeg er ansvarlig for alt som skjedde den kvelden,
og jeg forsikrer deg om at jeg blir tilbørlig straffet.
Jeg ber deg ikke gjøre det vanskeligere for Geoffrey.
Han er en av de flittigste jeg kjenner. Og den snilleste.
Han prøver så hardt å gjøre deg stolt.
Og han har slikt enestående talent.
Jeg vet at dette er upassende.
- Og du var ansvarlig. - Ja, og jeg har blitt utvist.
Så du trenger ikke å bekymre deg for min innflytelse lenger.
Og...
Hvilket talent snakker du om?
Han er poet.
Han har fått utgitt verker i college-tidsskrifter.
Han ville drept meg for å si det. Men han er god.
Ha en god ettermiddag.
Mr. Tolkien?
- Dette er til deg. - Takk.
Ingen elever på gresset!
Aner du hva klokken er?
Gamle tulling!
Du godeste. Er han en av dine, Wright?
Jeg tror ikke det.
Gamle...
Kom deg av plenen!
Hill Earendel,
den klareste engelen sendt til menneskeheten.
Kom deg opp, Ronald.
Opp. Det er meg. Våkne.
- Jeg er våken. - Du har vekket hele colleget.
De kan jo ikke utvise meg to ganger.
- Ta deg sammen. - Eller kan de?
Sett deg, Geoff.
Ta en drink. Deilig whisky.
Jeg vil ikke ha. Ta deg sammen, John.
Vil du komme i bryllup?
Hva?
- Et veldig vakkert, engelsk... - John...
- ...sommerbryllup. - Jeg forstår ingenting.
- Edith. - Gratulerer.
Ja, hun skrev til meg.
Hun er forlovet. Skal gifte seg.
Så uheldig, John.
Unnskyld. Jeg er ganske knust.
- Det går bra. - Beklager, Geoff.
Det går bra.
Det går fint.
Jeg er her.
Hils, fektere!
Hvordan føler du deg?
Helt fantastisk.
Herlig.
For en vidunderlig idé dette var.
Å elske noen
som av en eller annen grunn ikke kan gjengjelde følelsen,
er smertefullt.
Men hvis du lytter til poetene,
er det kanskje en slags skjønnhet i den kjærligheten.
Den brenner. Sterkt.
Og blir aldri skjemmet av virkelighet eller overforbruk.
Den er like klar og sterk i dag
som den var den første dagen den begynte.
Og det er det skjønnhet i,
tror jeg.
Det er iallfall det jeg klamrer meg til.
Enda en tulletaler.
Hva synes du om Innføring i gotisk?
Den er ikke dårlig. Forordet er ganske godt skrevet.
Selve språket er ikke så mye å snakke om.
- Synd. - Ja.
- På gårdsplassen i natt... - Herregud, du var der.
...hørte jeg et språk jeg ikke kjente.
Det meste av Oxfordshire hørte det også,
helt opp til Chiltern Hills.
- Jeg var veldig beruset. - Tviler ikke.
Det var bare tullprat.
Et språk jeg fant opp for alvene.
Jeg syntes kanskje jeg hørte litt finsk.
Ja, jeg stjal en god del.
- Ikke stjal. - Nei.
Språk stjeler aldri.
- Akkurat. - Influerte.
Beklager, jeg fikk ikke tak i navnet ditt.
Tolkien. Ronald. Exeter College.
Unnskyld meg.
Et barn peker, og blir lært et ord.
Tre.
Senere lærer han seg å skille dette treet fra alle de andre.
Han lærer det bestemte navnet.
Han leker under treet. Danser rundt det.
Står under grenene for skygge eller ly.
Han kysser under det, sover under det,
gifter seg under det.
Han marsjerer forbi det på vei til krig,
og halter forbi det på vei hjem.
Det sies at en konge skal ha gjemt seg i dette treet.
En ånd kan bo i barken.
De særegne bladene
er skåret inn i gravsteinene og monumentene til dets eiere.
Treverket kan ha bygget gallionene
som reddet dets forfedre fra invasjon.
Og alt dette,
det generelle og det spesifikke,
det nasjonale og det personlige,
alt dette vet og føler han,
og oppsummerer på et vis, hvor enn så fjernt,
med ytringen av én enkelt lyd.
Eik.
Saksisk ord. Proto-germansk.
Beslektet med norrønt. Eik.
Språk er aldri tull.
Språk er mening.
Historie. Lag på lag.
Og hva er et ord uten mening?
Kun en lyd.
Noen andre sa det til meg en gang.
Sikkert på en kortere måte.
Det finnes et par originale gotiske tekster på biblioteket.
Du burde ta en titt.
Men jeg kan ikke bare gå dit og be om originalene.
Si at professor Wright sendte deg.
EN INNFØRING I GOTISK av JOSEPH WRIGHT, PH.D.
Han ville ikke brydd seg.
Det er ikke poenget. Han er vel den største filologen,
iallfall av det gotiske språket.
Han kan til og med ha blitt smigret.
Selvsagt ble han smigret.
Ingen har lånt den boken på 1500 år.
Jeg lånte den faktisk i forrige uke.
- Hva syntes du om den? - Jeg vil ikke spolere for Tollers.
Han fullfører ikke. Vet ikke engang hvem som skrev den.
Kan dere være stille? Det er ikke morsomt.
Hør her, Tolkien, din store klovn.
Skjønner du ikke at dette er sjansen din?
Din gotiske professor oppmuntrer deg til å hoppe av.
- Hva snakker du om? - Han lokker deg inn i klassen sin.
- Beklager. - Han har rett.
Men jeg kan ikke bare vandre inn på filologifakultetet.
Hvorfor ikke?
For det første fordi jeg ikke har stipend.
Sier du at filologifakultetet
ikke deler ut stipend?
Jo, til noen som faktisk er genial når det gjelder språk.
Dust.
Professor!
- Unnskyld meg, professor Wright. - Ja.
Jeg har tenkt på eika. Symbolismen med den.
Voktertreet, endringsforkynneren.
Så fascinerende. Studerer du arborikultur?
Nei, jeg studerer klassikerne. Men jeg vil gjerne...
Det var derfor jeg stoppet deg. Jeg vil bytte til din klasse.
- For å studere filologi. - Til min klasse?
Ja. Jeg er Ronald Tolkien.
Jeg sto utenfor vinduet ditt og ropte obskøniteter
på et slags forvrengt finsk.
Anser du det som en anbefaling?
Jeg vet dette er uvanlig, men jeg har innsett hva jeg elsker,
det jeg har jobbet med hele livet...
Kan jeg snakke åpent?
Du aner ikke hvor mye jeg vil sette pris på det.
Jeg trenger et stipend.
Jeg trenger et stipend for å studere filologi med deg.
Det er ingen grenser for hva jeg gjør
for å bevise at jeg er en verdig kandidat.
- Ingen grenser? - Nei.
Nei.
- Nei? - Nei.
Nei, for hvis jeg lar deg jobbe i fred,
får jeg ikke privilegiet med å lære av deg,
og det ødelegger hensikten
med hele dette ærlig talt skremmende mellomspillet.
- Tolkien. - Ja, sir.
- Germansk opprinnelse. - Ja, det tror jeg.
Kanskje fra angelsaksisk.
- Nemlig. - Tollkühn.
Jeg antar du ikke trenger meg
til å oversette det bestemte ordet.
Dumdristig.
- Professor Wright... - Klassen min er full, Mr. Tolkien.
Full av studenter som kan oversette gammelengelsk
minst like fort og godt som deg,
og de har allerede hatt to semestre til å etablere seg.
Ha en god dag.
Helheimr.
Professor.
Helt siden barndommen har jeg vært fascinert av språk.
Besatt. Jeg har funnet opp mine egne.
Komplette språk. Se.
Dette er... alt.
Fra breost-hord. Hjertet.
Brystets skatt.
Og tegningene?
Jeg laget historier. Legender.
For hva ellers er språk til?
Det er jo ikke bare navn på ting.
Det er livsnerven til en kultur, til et folk.
- Ja, nemlig. - Nemlig.
Kan du skrive 5000 ord
om innflytelsen av norrøne elementer i Gawain?
Absolutt. Når vil du ha det?
I kveld.
Midgard.
"Begge disse brødrene samlet krigerne
De ba sine kjære frender med ord
om at de måtte holde ut i nødens stund
bruke sine våpen uten å svekkes"
Måten du følger poesiens rytme på
og din følsomhet for den...
Jeg må si, Mr. Tolkien,
at jeg aldri har sett maken.
Aldri.
"Byrthwold snakket ut..."
"Byrthwold snakket ut, svingte sitt skjold..."
Krig! England er i krig!
Tyskland har invadert Belgia!
"Han instruerte krigerne i det viktigste av alt:
Mot må være det hardeste
hjertet det klokeste
og ånden den største når styrken svinner bort
Her ligger vår herre, kappet opp i biter
en god mann i gjørma"
HVORDAN KLE SEG ELEGANT I KRIGSTID DÅRLIG SMAK... UPATRIOTISK
DIN KONGE OG DITT LAND TRENGER DEG
VERV DEG I HÆREN TIL KRIGEN ER OVER
VI SAMLES RUNDT FLAGGET ALLE FRISKE MENN ØNSKES
Her, Chris.
Mine damer og herrer: Robert Gilson.
Gilson!
Skal du ikke be meg danse?
Tapte du et veddemål?
Jeg har allerede fått tre misunnelige blikk.
Folk må forveksle deg med Keiseren.
Hva er dette? En krig eller en te-dans?
- Førsteklasses bart, Gilson. - Tusen takk.
- Du trenger en drink, unge mann. - Korrekt.
- Jeg tror alle er her, Tolkien. - Ja.
Skal vi skåle?
For alle fremtidige TKBF-møter. Over hele Europa.
Skål, mine herrer.
- Mine herrer! Får jeg lov? - Så klart.
Se rett frem, Tolkien.
Og klare!
Helheimr!
Jeg skrev et stykke hvor en fransk servitrise
blir vilt forelsket i en engelsk helt.
Du må barbere deg om du vil spille fransk servitrise.
- Skål. Aldri for mange. - Én til?
Vedder på at Wiseman sovner først.
- Jeg er med. Whisky? - Lettjente penger.
Lykke til, Ronald.
Jeg tar den.
Jeg prøver å holde igjen skipet.
- Hvordan er det med broren din? - Bra.
Han er i Frankrike allerede.
Hva med deg og musikken din?
Jeg underviser i piano. For det meste småjenter.
Ikke særlig flinke.
Og du er forlovet.
Han er veldig snill.
Veldig omtenksom. Et godt menneske.
- Det er noe jeg må si... - Ronald.
Jeg gjorde mitt livs største feil,
og det har ikke gått en dag, et øyeblikk...
...uten at jeg har tenkt på deg.
Du er den mest fantastiske sjelen jeg har møtt.
Du er modig, ressurssterk og talentfull,
og du er stolt,
noe som gjør meg herlig gal,
du er snedig og energisk
og fullstendig levende.
Du fortjener all lykke du finner.
Nei, det gjør du ikke.
Du fortjener ikke lykke, det var ikke det...
Det jeg mener, er...
Du fortjener mye mer.
Du fortjener magi.
Er det den?
Det er Ascanius.
Høres ut som noe fra en av historiene dine.
Ja. "Stakkars borgere i kongedømmet Ascanius."
Hvorfor er det synd på dem?
På grunn av den forferdelige historien. Skammen.
Angeren.
De burde tilgi seg selv.
De kan ikke.
Lancashire-soldater på Ascanius!
Det er best jeg...
Dette var så hyggelig.
Farvel, vesla.
Edith.
- Jeg elsker deg. - Jeg elsker deg.
- Jeg elsker deg så høyt. - Jeg vet det.
Jeg kan ikke gjøre noe med det.
Ikke jeg heller.
Jeg må gå.
- Hold deg i live. - Ja.
Og kom tilbake til meg.
Hold deg i live og kom tilbake til meg.
Jeg fant dem, sir! Opp med deg!
- Jeg fant Lancashires 19. regiment. - Geoff.
Du må reise deg, sir.
Vi finner vennen din. Vi er nesten fremme.
Fyr!
Opp på stigen!
Sett på bajonettene!
- Jeg klarer det ikke. - Kom igjen, menig!
Geoffrey!
- Denne veien! Fort! - Lancashire-regiment til høyre!
Geoffrey!
Hvor er Geoffrey Bache Smith? Løytnant Geoffrey Bache Smith?
Bache Smith er her, han er allerede over.
- Nei! - Jo. Beklager.
- Geoffrey! - Ikke stopp for de sårede.
Geoffrey!
- Hva gjør du, sir? Vent! - Ikke følg etter meg.
Opp stigen, Lancashire-soldater!
Geoff!
Geoffrey!
Ikke sakk farten!
Geoff!
Ronald!
Geoff!
Ronald!
Geoffrey!
Ronald!
Geoff!
Hva?
Ronald!
Geoff!
Ronald!
Geoff!
Geoffrey!
Gass!
Ta på den jævla masken!
Gass!
Hallo.
Ikke prøv å reise deg opp.
Du har sovet veldig lenge.
Du hadde skyttergravsfeber, men nå er du frisk.
Du er hjemme.
Jeg prøvde å finne ham.
Hvem?
Geoffrey. Jeg...
Jeg hørte ham...
Jeg kunne høre ham.
Geoffrey er død.
- Han døde for flere uker siden. - Hva?
Nei.
Robert Gilson ble truffet.
Han er også død.
Robbie og Geoffrey.
Jeg er lei for det.
Jeg er så lei for det.
Men du er hjemme. Alt...
Alt blir bra, det lover jeg.
Jeg tilbringer hver ettermiddag med mødre og enker.
Hva skal jeg si til dem?
Sønnene deres har dødd i krigen som skulle ende alle kriger.
Hva sier man?
Ord er nytteløse. Iallfall moderne ord.
Jeg fremsier liturgien.
Jeg tror avstand er en trøst. Gamle ting.
Gjennom hele sykdommen din
forlot aldri Miss Bratt din side.
Ikke én eneste gang.
Du gjorde rett i å beile til henne.
Takk.
Dette kom til deg via en svært omstendelig rute.
Jeg tror han skrev det i sine siste dager.
Min kjære John Ronald.
Min største trøst er, at om jeg blir kverket i natt,
er det fremdeles et godt medlem igjen av TKBF
som kan formidle det jeg drømte om og det vi alle ble enige i.
At dødsfallet til et av medlemmene ikke kan
oppløse TKBF.
Døden kan gjøre oss avskyelige og hjelpeløse som enkeltpersoner,
men kan ikke gjøre slutt på de udødelige fire!
Måtte Gud velsigne deg, min kjære John Ronald,
og måtte du si det jeg har prøvd å si
lenge etter at jeg ikke er der for å si det selv.
OXFORD, FLERE ÅR SENERE
- God aften, professor Tolkien. - God aften.
Hva gjør du her ute?
Vi hadde syltetøypudding i dag med barna.
Michaels ønske.
Han og John satte et fat utenfor kontoret ditt.
Håper du spiste litt.
Beklager, jeg...
Beklager.
Det var en vanskelig dag, Edith. Ingenting jeg skriver...
- Du pleide å skrive av glede. - Jeg vet det...
- Det var en lidenskap. - Jeg vet det er... meningsløst.
Skulle ønske du kunne finne ut hva du ønsker av det,
eller la det være.
Mr. Tolkien?
Mrs. Smith.
Så hyggelig å se deg. Takk for at du kom.
Robert Gilson var sønn av rektoren på King Edward's.
Ja, det stemmer.
Jeg husker stemoren, tror jeg.
Og Christopher Wiseman?
Han overlevde.
Men dessverre er han...
Noen av oss som overlevde, har andre typer arr.
Min søster mistet tre sønner. Jeg mistet to.
Alle i samme uke.
Kondolerer.
Og det var her dere satt.
Ja.
Det er veldig koselig.
Takk for at du fikk meg hit.
Jeg kan se dere her.
Alle sammen.
Jeg ser det for meg.
Det må ha vært en vidunderlig tid.
Det var her Geoffrey satt.
Jeg lurte på om jeg, med din tillatelse
kunne få prøve å få utgitt en samling av hans dikt.
Hans dikt?
Han var svært talentfull.
Jeg har lyst til å gjøre folk oppmerksomme på ham.
Jeg kunne kanskje skrive forordet selv.
Jeg vet ikke, jeg...
Jeg er tilbøyelig til å si nei.
Han var virkelig svært god. Jeg synes det er viktig.
Jeg pleide å elske poesi.
Jeg lurte av og til på om det var derfor Geoffrey...
Beklager, jeg forstår ikke hva godt det kan gjøre.
Det vil gjøre noe enestående godt.
Tro meg, er du snill.
Jeg kjente aldri Geoffrey så godt som jeg skulle ønske.
Var han lykkelig?
Fortell, er du snill.
Kjente han kjærlighet?
Jeg var foreldreløs da jeg kom til King Edward's.
Og selv i starten, før vi var venner,
var Geoffrey omtenksom.
Snill.
Av alle jeg har møtt, tror jeg han var
den personen...
Den personen som best formidlet
hva det betyr å elske.
Og å bli elsket.
Derfor er dette så viktig.
Tilgi meg, men du spør hva godt det kan gjøre,
og hva poetene, forfatterne...
...eller hva kunsten vår kan gjøre.
Jeg kan ikke tenke meg noe mer nødvendig.
Særlig ikke akkurat nå.
Et forord hadde vært fint.
Takk.
Husker du at mor fikk oss til å kysse trærne?
- Og lytte til dem snakke. - Hva slags svart magi var det?
Kom igjen, villstyringer.
- Hvem vil snakke med trær? - Vent på meg.
- Hva tenker du på? - Hva heter du?
Vi er ikke skumle. Ikke vær redd.
Jeg trenger hjelp, barn. Kan dere gjøre noe for meg?
- Er det lekser? - Nei, ikke hvis jeg gjør det riktig.
- Dere må høre på en historie. - Hvilken historie?
- Er den god? - Jeg håper det.
- Er den lang? - Ekstremt lang.
Har den begynt?
Ja, jeg tror...
Ja, her oppe tror jeg den har det.
Hva handler den om?
Den handler om reiser. Eventyr.
Magi, så klart.
Skatter.
Og kjærlighet.
Den handler om alle slags ting. Det er vanskelig å si.
Jeg antar den handler om søken, til en viss grad.
Reisene vi begir oss ut på for å bevise noe.
Om mot.
Fellesskap.
Den handler om fellesskap.
Vennskap.
- Småfolk, som deg. - Jeg er ikke liten!
Nei. Små av vekst. Ikke med liten kraft.
Den handler om trollmenn også.
- Trollmenn? - Ja, trollmenn.
Og fjell og drager og reiser...
Christopher, hvis du knekker nakken med dem,
tar jeg deg ikke med til sykehuset.
Nede i et hull
bodde en
hobbit.
THE HOBBIT BLE UTGITT I 1937 OG INNLEDET TOLKIENS KARRIERE
SOM EN AV VERDENS MEST KRITIKERROSTE FANTASYFORFATTERE.
ROBERT QUILTER GILSON OG GEOFFREY BACHE SMITH
DØDE I 1916 UNDER KAMPEN OM SOMME.
GEOFFREYS MOR UTGA DIKTENE HANS I EN SAMLING KALT SPRING HARVEST
MED TOLKIENS FORORD.
CHRISTOPHER WISEMAN KOMPONERTE SVÆRT LITE MUSIKK ETTER KRIGEN.
HAN LEVDE FREM TIL 1987.
SELV OM VENNSKAPET DERES ALDRI BLE DET SAMME,
KALTE JOHN RONALD SITT TREDJE BARN "CHRISTOPHER".
JOHN RONALD REUEL TOLKIEN DØDE I 1973,
TO ÅR ETTER EDITH.
DE ETTERLOT SEG FIRE BARN.
PÅ DERES FELLES GRAVSTEIN STÅR DET ALVENAVN
FRA TOLKIENS MYTOLOGI
OM EN DØDELIG MANN SOM FORELSKET SEG
I EN ALVEPRINSESSE.
Norsk tekst: Gry Viola Impelluso, Deluxe